Jag ville inte döda dig.
Men när du hoppade ner här... Vad skulle du ha gjort?
Jag har aldrig träffat dig så här förut...
Ansikte mot ansikte. Jag såg ditt gevär...
...och din bajonett. Dina granater.
Om vi slängde bort allt det där...
...skulle vi kunna bli bröder. Men det vill de inte att vi vet.
De vill inte att vi ska veta-
- Att vi alla har mödrar och fäder.
Samma rädsla för döden...
...samma smärta...
...och samma...
...allting.
Förlåt mig, kamrat.
Jag kan skriva till din familj. Ja, det ska jag göra.
"Gerard Duval, compositeur. "
Jag har dödat Gerard Duval, tryckaren.
Bataljon... givakt!
Skyldra gevär!
Ers majestät, jag har äran att presentera 150-e infanteribataljonen.
Ers majestät... Soldat Bernard.
Ers majestät-soldat Leiner.
Ers majestät... Korpral Himmelstoss.
Officerare, underofficerare, meniga... Männen som fått utmärkelser i dag-
- Har samtliga utfört handlingar värdiga vår sak. I framtiden-
- Förväntar sig Tyskland att ni alla följer deras exempel.
Från och med nu kräver er kejsare att ni visar styrka, mod och lydnad-
- Gentemot er Gud och ert land. Om så sker, är jag säker på-
- Att var och en av er en dag ska få bära en medalj från kejsaren.
Ni har alla gjort er plikt och ni har visat världen vår styrka!
Ni har skrämt våra fiender. Med Guds hjälp vinner ni-
- En ärorik seger för fäderneslandet!
- Det lär ta sex veckor att bli ren. - Kan jag få låna tvålen?
Titta där!
- Bonjour! - Jolie!
Säg nånting, så att de inte går!
- Säg till dem att komma hit! - Kom över till den här sidan!
Kom hit!
- Nej, gå inte! - Flickor, vill ni ha bröd?
Kom hit!
De vill att vi kommer till deras hus i kväll!
Vi ska ta med oss nåt att äta!
Vilken otur att vi är fyra och de är tre...
Det är orättvist mot flickorna. Drick upp ditt goda franska vin.
- Orättvist mot flickorna... - Nån av oss måste offra sig.
Botten upp, Tjaden. Du håller inte samma takt som vi.
Ska vi dra lott?
Du förlorar...
God kväll.
Bra uppställning, tycker jag. Jag vill ha den här...
Tycker du om din, Albert? - Paul?
Hur gammal är du?
Jag är nitton år.
Tjugofem år? Nej, det tror jag inte.
Ligg ner!
Jag kommer snart!
Sköt om dig!
- Du ska åka långt, så ät nu. - Bröd och ost.
Som att få en hummermiddag mitt i öknen...
Albert och jag är på ett katolskt sjukhus. De är kända för-
- God behandling och god mat. Vi rullades in direkt från tåget-
- Och ingen av oss har sovit särskilt bra.
- Honom ser vi aldrig igen. - De tog hans kläder.
- Han ska till dödsrummet. - Dödsrummet? Vad är det?
Ett litet rum i källaren. När nån vill säga adjö till världen-
- Så förs han dit. Smidigt. Det ligger intill bårhuset.
Ingen återvänder därifrån.
Sängarna töms fort och nya personer övertar dem.
Albert har fruktansvärda smärtor. I går kväll vaknade en kamrat-
- Med svåra blödningar. Läkarna tittar till oss allt oftare.
Vart ska jag? Nej! Jag vill inte till dödsrummet.
Varför tar ni hans vapenrock?!
- Varför tar ni vapenrocken?! - Jag kommer tillbaka!
Lögnare!
Sluta!
Sjukvårdare!
Han försöker ta livet av sig med en gaffel!
Varför lät du honom inte vara?
Du gör stora framsteg, Paul. Snart kan du slänga käppen.
Syster... Jag är orolig för min vän.
- Han hämtar sig väldigt bra. - Han mår dåligt sen operationen.
- Han pratar knappt med mig längre. - Det blir så efter en amputation.
Alltid. Sluta oroa dig nu. Albert kommer över det.
Berätta de goda nyheterna för honom, så blir han glad.
Albert, hur mår du?
De har gett mig 16 dagars sjukpermission. Jag ska åka hem.
Du kommer också hem snart. Är det nåt du vill ha?
En revolver...
- Vad sa du? - Ordna en revolver åt mig.
- Ordnar du en revolver eller inte? - Prata inte strunt!
Du pratar förnuftigt.
Albert...
Jag är ledsen.
Paul! Varför sa du inte att du skulle komma hem?
Mamma!
Paul... kom upp.
Ge mig en näsduk.
- Hur mår hon? - Hon ligger. Hon är sjuk, Paul.
- Vad är det för nåt? - Det vet vi inte.
Dr Bredemeyer tror... att det kan vara cancern igen.
Tack, gode Gud...
Tack, gode Gud. Är du sårad, Paul?
Nej. Jag har permission. Hur känner du dig?
Jag ska försöka gå upp en liten stund i dag.
Min Paul...
Bröd...
Ost... och smör.
- Ni får väl tillräckligt med mat? - Inte alltid, men vi klarar oss.
- Är det väldigt otäckt där? - Nej, inte så otäckt.
Heinrich Bredemeyer var här och sa att det var hemskt där ute-
- Med gasanfall och massa annat. - Det är bara prat.
Titta på mig. Jag mår ju bra.
Ja...
Men du är så mager.
- Varför vill du ta av uniformen? - Det känns bekvämare, far.
Jag vill visa upp vår soldat för mina kamrater.
Du ser ut att må bra, Paul. Kriget har gjort dig gott.
Ta en cigarr. Är du gammal nog att döda fransmän, så kan du röka.
- Hans, en öl till åt vår krigare. - Är andan utmärkt där ute?
- Vi bör göra slut på fransoserna. - Fienden har många reservare.
- Kriget är annorlunda än folk tror. - Du ser din lilla bit-
- Och ibland missar du det stora. Det viktiga är genombrottet-
- Här i Flandern. Fransoserna... och vi. Vi måste ta dem från belgiska sidan.
Först måste vi besegra dem vid samtliga gränser.
Du ljuger för mig, Paul. Det vet jag.
- Han dog ögonblickligen. - Han skulle inte skada sig, sa du.
Varför lever du när han är död? Vilken rätt har du...
Berätta det igen... Såg du det?
Jag fanns bredvid honom. Han dog genast, utan att lida.
Jag vet att du försöker trösta mig... men det här är svårare-
- än om du berättade sanningen. Jag vill veta... hela sanningen!
- Jag måste få höra det! - Exakt så gick det till.
Han dog på en gång och han kände ingenting.
- Han såg så lugn ut. - Svär du på det?
På allt som är heligt för dig?
På allt som är heligt för mig. Han dog ögonblickligen.
Lovar du att aldrig komma tillbaka, om det inte är sant?
Jag ska aldrig återvända, om han inte dog ögonblickligen.
Tänk på det när ni anländer till fronten, så blir ni bättre soldater.
Nu kan ni gå.
Baumer...
Paul Baumer!
Ta en cigarrett. Du har klarat dig? Det är en ful vana-
- Men man måste ha en del laster. "Enbart arbete och inget skoj."
Hur är andan där ute? Förträfflig, eller hur?
Behm är död. Josef Behm.
Jag trodde inte att han skulle ta värvning.
Kemmerich är också död. Och Kropp har förlorat ett ben.
- Albert Kropp, ja... - De andra vet jag ingenting om.
- Men Leer, Müller och jag lever... - Trevligt att höra.
Säg till dem att jag är stolt över att ha gjort dem till goda tyskar.
Ni har gjort er plikt gentemot fäderneslandet.
Hur tror du det känns för mig? Ni var en duktig klass, fina pojkar.
- Den här klassen då? - Inte som din. Defaitism...
- De har inte alls din tåga. - Ingen "järnungdom"?
Bara pojkar... som vill leka. Skratta... och överleva.
Bara pojkar...
- Mamma, du borde sova nu. - Väckte jag dig?
- Du blir förkyld. Sov nu. - Sova kan jag göra sen.
- Är du mycket rädd? - Nej.
Du måste vara på din vakt mot kvinnorna i Frankrike.
- De är dåliga. - Där vi är finns inga kvinnor.
Och var försiktig vid fronten. Jag ska be för dig varje dag.
Jag vet, mamma.
- Du kanske kan få ett ofarligt jobb. - Ja, kanske i köket.
- Om de andra säger nåt... - Ingen fara. Nu måste du sova.
Mor, jag bodde i det här rummet. Här finns mina älskade böcker.
Men de talar inte till mig som förr. Men jag är inte heller som förut.
Jag är soldat, och jag ska döda. Min vetskap om livet-
- är begränsad till döden. Jag borde inte ha återvänt.
Där ute tänker alla som jag. Livet har ingen mening för oss.
Mina kamrater vid fronten är den enda sanningen jag vet.
Jag är enbart beroende av dem. Mor, det är hemskt att säga det-
- Men det känns som om jag nu återvänder till mitt riktiga hem...
Paul!
- Du är tillbaka. - Ja, jag är tillbaka.
Idiotiskt av dig att återvända, men jag är ändå glad att se dig.
De blir yngre och yngre, Paul.
Vi får fullt upp med att ta hand om dem.
- Desertören är tillbaka! - Hur var permissionen?
Var är Müller?
- När hände det? - För en vecka sen.
Gick det fort?
Granatsplitter i magen. Han levde i två timmar.
Om de kommer närmare är det ute med oss.
Nej, låt honom vara. Han är död!
Gode Gud!
Anfall!
Vi förser våra kamrater vid fronten med mat. Vi är hungriga, allihop.
Vi är trötta och vi saknar hopp. Men kriget fortsätter.
- Varför gör de inte slut på det? - Säg det...
Vi svälter medan fransoserna äter kött och vitt bröd.
Vårt bröd liknar sågspån.
Vet du nån som inte har drabbats av sjukdom?
Våra gevärspipor är så utslitna att vi ofta skjuter våra egna.
Vi har inga hästar kvar. Fienden är alltför många-
- Och de har både gevär och tanks. Nu börjar amerikanarna komma...
...med nya vapen, flygplan och utvilade trupper.
Ligg still.
- Håll tyst. - Efter fyra år...
- Bårbärare! - Just när det snart är över...
Det är ett öppet sår. Håll ut, så hamnar du i en skön sjukhussäng.
Bår hitåt!
Kan du resa dig upp?
Jag bär dig...
- Jag är ledsen. - Ingen fara, Paul.
- Vi måste fortsätta. - Ja.
Det här gjorde du i onödan. Han är stendöd.
Nej... Han har bara svimmat.
Han pratade ju...
...för tio minuter sen.
Då pratade vi med varann.
Det är höst. Vi inväntar slutet, och vapenvilan... och freden.
Käre Albert, nu är det bara du och jag kvar.
Strax efter att Kat dött var det Tjadens tur. Snabb, skonsam död.
Himmelstoss dog samma dag, och nu är Detering borta.
Vi började förlora Detering i våras, när äppelträden blommade.
För två veckor sen var han försvunnen. En vecka senare-
- Hörde vi att han gripits av militärpolisen. Du och jag vet-
- Att han var på väg hem. Du vet vad straffet för desertering är...
20 stycken i klassen tog värvning, 13 är döda och fyra saknas.
En sitter på dårhuset. Du och jag lever. Jag saknar dig så mycket.
Kommuniké från Tyska Överkommandot:
- Den 11 oktober 1918-
"Det är tyst på västfronten."